Bine.
Nu. Uite aici.
Foarte bine.
O lucrare perfectă. Ai făurit o bijuterie, băiete.
Perfectă pentru o curtezană sau un preot să o scârțâie după masa de seară...
sau s-o lustruiască după slujba de duminică. Altfel spus...
vioara asta nu-mi va purta niciodată numele.
Pune-ți toată mânia în munca ta, băiete.
Rămâi lângă mine și învață !
V I O A R A R O Ș I E
Traducerea și adaptarea Eugen Roșu
Un milion... un milion 600. Un milion 600 de mii de dolari.
Pentru dumneavoastră. Un milion... 650 de mii.
Un milion 650 de mii... Un milion 675 de mii.
E oferta dvs, domnule ? Nu vă jenați. E limpede, accept.
Un milion 700.
Un milion 725.
Un milion 750, mulțumesc. Un milion 750 de mii de dolari.
- Un milion 775, în stânga. - Dle Morritz.
- Te rog, ai grijă să n-o uit. - O nouă ofertă ? Nu ?
Un milion 775 de mii, la stânga.
Prin telefon. Pentru dvs.
Un milion 775 de mii. Un milion 810. Un milion 810 mii.
Un milion 850. Un milion 875 la stânga, din sală.
Un milion 900. Un milion 920, din sală.
V-am recepționat, dle. Un milion 940.
Nu acoperiți, doamnă ? Nimic ? Un milion 940 de mii.
Accept zece. Faceți o ofertă, dle ? Să însemne "da" ? Nu ?
Vioara Stradivarius valorează acum un milion 940 de mii de dolari.
Un milion 950, la stânga. Pentru dvs., cei doi.
Nu o onorați, dle ? Nu ? Un milion 950 de mii.
Deci, am terminat ? Un ultim anunț.
Acum o vând pentru un milion 950 de mii de dolari.
Adjudecată de doamna din strânga.
Ultima piesă a serii, lotul nr. 72, pe masa batantă alăturată...
vedeta serii... și... unde este ?
Ultima vioară făurită de Nicolo Bussotti, în anul 1681.
O capodoperă a Epocii de Aur. Ne onorează cu prezența ?
Iată. Lotul nr. 72, vestita Vioară Roșie.
De astă dată, licitarea pornește de la 250 de mii de dolari.
E limpede, vă va stârni interesul. Să începem. Cine dă mai mult ?
260 de mii ! Bună seara, dle Ruselsky.
Coniță.
- Cesca, mai ghicești viitorul ? - Te simți bine, coniță ? Ia loc.
M-ai chemat ? Trebăluiam prin grădină.
- Pot să trec pe aici, nu ? - Bineînțeles că da.
- E o părticică din casa mea. - Desigur, coniță.
Am amulete și oase noi pentru dumneata.
Dacă bărbatul dumitale va scuipa peste ele, va fi de bine.
Ți-e foame ?
- Nu mânca de acolo. E pește. - Și ce dacă ?
Copilul îți va fi slab la învățătură. Poftim.
Am și câteva pietre...
- și o cheie s-o porți la gât. - Bărbată-miu nu prea știe să scuipe.
Toți bărbații se pricep la scuipat.
Saliva unui părinte... e ce poate da el mai bun.
Cesca, ghicește-mi viitorul copilului.
- Nu pot s-o fac. - Nu te teme de bărbatul meu.
Nu, coniță, nu de el mi-e teamă...
Pur și simplu, nu mă simt în stare s-o fac.
Înțeleg.
Până la naștere, umorul tău și-al lui vor fi tot una.
Bineînțeles...
aș putea ghici viitorul dumitale. - Nu, ți-am mai spus, mi-e teamă.
Haide, coniță...
alege cinci cărți.
E doar viitorul.
Dar dacă e de rău ?
Prefer să nu-l văd.
Spune-mi tot.
Luna.
Vei trăi mult, o viață plină și îmbelșugată...
E un... drum.
Văd un drum lung.
Nicolo.
Lasă-ne.
Închide ușa.
Ce s-a întâmplat ?
Ce e atât de important să vii în situația în care te afli ?
- Știam că am să te găsesc aici. - Ce este ?
- Am vorbit cu Cesca. - Așa, și ?
- Mi-a ghicit viitorul. - Cesca ! Dumnezeule !
Mi-a spus că voi avea o naștere grea, cu dureri.
Toate nașterile sunt așa. Asta nu e profeție !
- Nicolo, e vorba despre mine ! - De ce asculți ce spune Cesca ?
E o slujnică. Avem o moașă bună, un astrolog, un medic.
Vor fi cu toții de față. Va fi perfect. Știu asta.
- De unde știi ? - Știu eu.
Nicolo...
sunt prea în vârstă să mai am copii.
Aceasta este o vioară.
- Da, e altfel. - Mai am s-o lăcuiesc.
- Dar e ceva... - Este desăvârșită.
Celelalte sunt nimicuri, bune pentru iarmaroace. Gunoaie.
Aceasta este opera mea de căpătâi.
Am făcut-o pentru fiul nostru, Anna. Fiul nostru va fi muzician.
Va trăi pentru muzică. Va fi mândria noastră, iubito.
Frumusețea lumii.
-Nicolo... - Am vrut...
să-ți fac o surpiză. Vezi ? Pot face și eu profeții.
E prea mare pentru un prunc.
Va crește.
- Fiul meu va veni pe lună plină. - Hai la culcare.
Ești gelos pe legătura mea cu luna ?
Nu, nu sunt gelos.
- Știu că te vei întoarce. - Sunt ceasurile zece !
Meștere, întreabă un băiat de dumneata.
- Spune-i să plece. - Nu vrea. L-a trimis doctorul.
Ar fi bine să veniți.
- Soția dvs., domnule... doctorul... - Ce s-a întâmplat ?
Nu se simte prea bine. Se naște copilul.
Ieșiți !
Ieșiți afară ! Pentru Dumnezeu, lăsăți-mă singur.
Un milion 650 de mii... Un milion 675 de mii.
E oferta dvs. ? Nu vă jenați. Accept.
- Un milion 700. - Îmi permiteți, dle Ruselsky.
Vioara Stradivarius valorează acum un milion 725.
Paul ? Un milion 750. Un milion 775, la stânga.
Prin telefon. Acum, dvs., domnule.
Un milion 775 mil. Un milion 810. Un milion 810 de mii.
Un milion 850. Un milion 875.
- Un milion 900. - Nenorocitul !
920 din sală. Am văzut oferta.
- Habar n-are. - Cine ?
- Morritz ! - Un milion 940 de mii de dolari.
- Un milion 950, la stânga. - M-a tras pe sfoară.
Închidem ?
Acum o vând pentru un milion 950 de mii de dolari.
Adjudecată de doamna, din stânga.
Acum, domanelor și domnilor, ultima piesă a serii, lotul nr. 72...
vedeta zilei... și... unde este ?
Ultima vioară făurită de Nicolo Bussotti, în anul 1681.
O capodoperă a Epocii de Aur. Ne onorează cu prezența ?
Iată. Lotul nr. 72, vestita Vioară Roșie.
De astă dată, licitarea pornește de la 250 de mii de dolari..
Cine dă mai mult ? 260 de mii ! Bună seara, dle Ruselsky.
Trebuie să cureți zilnic vioara. Să ai mare grijă de ea.
Aceasta va fi vioara ta cât timp vei rămâne cu noi la orfelinat.
Un blestem se abate asupra dumitale, coniță.
Îi va paște pericolul pe cei aflați sub vraja dumitale.
Și vor fi mulți...
mulți.
E o carte puternică: Spânzuratul.
Văd pericol...
beteșug... boală...
Cu părere de rău, coniță, dar nu știu de ce fel.
Există multe boli.
Drumurile astea, frate Cristofor !
Nu-ți închipui câte am pătimit. Și pentru ce ?
Ce atâta zor, de nu mai suporta amânare până la următoarea vizită ?
- Avem un băiat, domnule. - Aveți mulți băieți !
Dar acesta este o minune, vă veți convinge singur.
Viena abundă de minuni.
Nu ca el. Ar trebui să-l vedeți imediat.
- Vorbește franțuzește ? - Din pacate, nu.
Toți elevii voștri trebuie să învețe franțuzește !
Este limba muzicii !
Ascute urechea, înnobilează spiritul !
Domnule Poussin, acesta este Kaspar Weiss.
Ce vioară e asta ? N-am mai văzut-o până acum.
- O avem aici de 100 de ani. - E prea mare pentru el.
Uitați ce mânuțe are. I-ar trebui una pentru copii.
Până și Mozart, Domnul să-l odihnească...
a cântat la Versailles la o vioară pentru copii.
Nu-i nici o rușine.
Ai prefera un instrument mai mic ?
Se descurcă cu acesta.
Să-l vedem.
Cântă, băiatul meu. Cântă !
Înțeleg.
Domnule Poussin...
suntem gată să oferim o sumă modestă...
să-l ajutăm să studieze.
Mi s-a spus că ești băiat cuminte...
bine-crescut și curat. Mă bucur să aflu asta.
Dar nu-ți plac legumele. E adevărat ?
- Da, domnule. - Ce nu-ți place ?
Morcovii, domnule, fasolea și varza...
Călugării aceștia nu știu să gătească.
Mai scrie că ești slab de inimă. E adevărat ?
Trebuie să ai inima zdravănă ca să cânți la vioară.
Crede-mă. Și cu atât mai zdravănă ca să trăiești la Viena.
Ai să vezi. Viena este un oraș exasperant.
Exasperant, dar măreț.
Măreț... este acest oraș.
Antoinette !
Dă-mi voie să ți-l prezint pe...
Kaspar Weiss.
Unul dintre cei mai înzestrați copii din lume.
Dar, Georges, nu putem...
Soția mea, Antoinette Poussin.
Bună ziua, Kaspar. Încântată de cunoștință.
Haide înăuntru. Îți arăt imediat camera ta.
Georges, te rog ! Nu ne permitem să avem grijă de el !
Nu ne permitem să avem grijă nici de noi.
În modul tău de a interpreta e ceva care îmi scapă.
M-am hotărât să-l analizez logic, printr-o metodă științifică.
Mai întâi, felul cum ții arcușul...
și digitația mâinii stângi.
Detașarea, ornamentația și gustul tău personal.
Și teoria ! Teoria este și ea importantă !
Ca să cânți la vioară, îți trebuie mai mult decât inspirație.
Ai nevoie de metodă, trebuie să gândești...
- să lucrezi ! - Nu mâncați ?
- Trebuie să mănânci ! - Vrei altceva ?
Gustă brânza asta. Cred că are să-ți placă. E franțuzească.
- Hai, ia puțin. - Gust-o.
Ai să vezi, e puțin altfel decât bânza sfărâmată a călugărilor !
Haide.
Kaspar, dacă cânți bine, va trebui să-ți placă bucatele alese.
Nu mai avem cărbune ! Lasă mâncarea !
Vinde-ți bijuteriile, pictura de David ! A votat pentru moartea regelui, monstrul !
Băiete...
cântă bine la vioară și vei avea mai multă brânză.
Vioară... brânză.
- Pot să merg la mine în cameră ? - Da, du-te. Somn ușor.
Dna Poussin te va asista la rugăciune.
De ce îi vorbești franțuzește ? Nu pricepe nimic din ce-i spui.
Așa învață.
Aș vrea ca lumea să știe cine i-a fost dascăl.
Bună ziua, Poussin.
Sunt mândru că am vizitat, în urmă cu trei ani, orfelinatul Taufer...
să-mi ofer serviciile de dascăl, ajutându-i pe frații...
în sutană. Anul acesta, m-au chemat mai devreme.
Am fost sceptic, însă...
când acest copil a pus mâna pe arcuș...
când a interpretat prima notă... ei bine, dle baron von Spielmann...
am știut că ruga mi-a fost ascultată.
Ai descoperit un nou copil-minune.
N-am nici bani să-ți ofer, nici concerte să-ți pun la dispoziție.
- Nu-i vorba de bani aici. - Îți sugerz să găsești un alt patron.
- Dar vă implor ! - Până acum nu asta ai făcut ?
Da.
Asta am făcut.
Peste trei săptămâni...
voi găzgui la mine în salon o audiție particulată.
Principele Mannsfeld pleacă în Prusia...
și caută un talent muzical care să-l însoțească.
Trebuie să-l audă pe copilul acesta !
Trei săptămâni. Va fi pregătit ? Sincer !
- E gata și mâine. - Așa să fie, Poussin.
Dacă mă mai pui într-o situație jenantă...
Vă rog, am încântat capete încoronate ale Franței.
Unde sunt acum aceste capete ? S-au rostogolit în șanțurile noii Republici !
Nu, nu !
Toată partea întâi, prima frază, trebuie interpretată în staccato !
Da, este un stil modern, dar nu suntem cruzi !
- Îți place, nu-i așa ? - Da.
Și mie îmi place ! Vei repeta partea aceasta.
Ai s-o repeți și-ai s-o tot repeți.
Vezi asta ? E un fel de metronom inventat de mine.
I-am zis "poussinmetru".
Să te porți la fel de frumos cu el ca și cu mine.
Ce ai cântat tu corespunde acestui tempo.
În fiecare zi, cu cât progresăm...
mai coborâm puțin această canelură...
ca la sfârșit, peste trei săptămâni, să ajungi să cânți așa.
Lumea va fi la picioarele tale !
Vezi tu, Antoinette, încă e ceva ce nu înțeleg.
Vioara lui scoate un sunet minunat și este frumoasă.
- Fără doar și poate, este italiană. - Și foarte valoroasă, nu ?
- De ce întrebi ? - Ne-am putea plăti chiria, dacă...
Băiatul va cânta dumnezeiește, draga mea.
- N-ai încredere în mine ? - Ba da, am.
Dar e musai să doarmă cu ea ? Ar putea-o sfărâma !
Poftim ? Doarme cu vioara în pat ?
Stai drept, mândru. Ridică bărbia. Vioara.
Perfect, apucă arcușul. Ești prea rigid, prea încordat.
Știu că ceva te trage înapoi.
Ceva, dar nu știu ce. Acum, totul e limpede.
Te subjugă vioara. Ești sclavul ei.
Privește ! Așa, foarte bine !
Dacă vrei să progresezi, Kaspar Weiss, elibereaz-o !
Ce vreți să spuneți ? Nu înțeleg.
Antoinette mi-a spus că dormi cu vioara în pat.
În noaptea asta vei dormi singur ! Fără vioară !
Fără vioara ta !
Dle doctor !
Vă mulțumesc că ați venit atât de repede !
Vă mulțumim foarte mult, dle doctor. Noapte bună. La revedere.
- Te simți mai bine ? - Da, mulțumesc.
Doctorul spune că, pentru un minut, ți-a stat inima în loc.
Îmi pare rău.
Nu-i nimic, dar n-am vrea să se mai repete.
Ți-a fost teamă de ceva ? Te preocupă audiția ?
Totul va fi în regulă. Știi asta, nu-i așa ?
- Georges ! - Știu, știu.
Kaspar, am vrea să-ți spunem...
că nu trebuie s-o faci, dacă nu vrei.
- Nu trebuie să cânți. - Nu ?
Putem anula audiția.
Ne descurcăm noi, într-un fel.
Mai bine așa, decât să te îmbolnăvești. Nu trebuie să fi celebru.
Nu ? Da... da.
Iertați... bolnav.
Vreau să fiu celebru, domnule. Vreau.
Bravo, băiatul meu ! Sunt foarte mândru de tine.
Vreau să te odihnești, să te relaxezi.
Dna Poussin îți va aduce un musafir care-ți place foarte mult.
Vă mulțumesc, doamnă.
Un, doi trei, patru ! Un, doi trei, patru ! Bine !
Bine !
Unu. Un, doi trei, patru. Gata !
Gata.
Amin.
Ar fi bine să ne culcăm, acum. Mâine vom avea o zi grea.
Perfect. Acum, invers. Gata ?
Ai fost respins. Ce rușine !
Kaspar Weiss. Kaspar Weiss, vioară !
Cântă cât mai bine, Kaspar.
Maestrul Poussin și protejatul său, Kaspar Weiss.
Mai aproape ! Apropie-te !
Deci tu ești talentul necizelat de care am tot auzit vorbindu-se.
Un copil orfan crescut de călugări.
Dacă preferați, îl chemăm pe următorul.
- Urmează fiul lui... - Nu.
Ne bucură să credem că o mânăstire a zămislit...
ceva de valoare.
Ai un instrument minunat.
Pot să-l văd ?
Pot s-o văd, băiete ?
Te rog.
Este de vânzare ?
Îți ofer un preț bun.
- Băiatul este foarte atașat de ea. - Înțeleg.
- Poate, după ce va cânta... - Desigur, să cânte.
I-aș putea lua pe amândoi. Hai, cântă-mi.
N-ai vrea să-mi cânți ceva ? Te rog.
Poussin !
Cântă-i, băiatul meu. Cântă.
Dle Poussin?
În numele fraților mei, vă mulțumesc...
pentru bunătatea pe care i-ați arătat-o lui Kaspar.
A luat cu el multe din darurile pe care i le-ați oferit.
Am făcut ce ne-a stat în putință.
Ne faceți cinstea de a cina cu noi ?
Sunteți amabil...
dar mă așteaptă soția. Întreaga Vienă mă așteaptă.
Desigur, înțelegem.
- Am o întrebare. - Da ?
- Vioara. - Da ?
Ce s-a întâmplat cu ea ?
Iertați-mă, am crezut că ați aflat.
Desigur, mai întâi ne-am gândit la dumneavoastră.
După tot timpul și energia pe care le-ați depus...
ar fi fost nedrept s-o dăm altui copil.
- Adevărat. - Așa că l-am înmormântat cu ea.
Va putea cânta din cer.
Da, desigur.
Și întrezăresc o clipă a vieții...
o clipă de pofte și energie...
departe, peste mări și țări... peste veacuri.
Știu, coniță, e ceva neclar...
dar văd și sunt sigură.
Sufletul tău esta ca cel al lui Lazăr.
Înțeleg.
Atunci, apeleaz-o când poți.
Suntem în legătură directă.
Va trebui să-i spui toată povestea. Să-i explici trecutul viorii.
N-o interesează. Nu-și face decât datoria.
Dar dacă o convingi...
- Părinte Viktor ? Bună ziua. - Bună ziua.
Sunt Suzanne. Terminăm cu lotul 71. Îl auziți pe crainic ?
Adjudecată de doamna din stânga.
Da, îl aud.
Suzanne, cum să-ți spun când... ?
Lăsați-mă pe mine, dle. Doar să-mi spuneți când să mă opresc.
O capodoperă a Epocii de Aur. Ne onorează cu prezența ?
Mă simt neputicios. Putem face ceva ?
Da. Ne putem ruga.
De astă dată, licitarea pornește de la 250 de mii de dolari. Să începem.
Cine dă mai mult ? 260 de mii ! Bună seara, dle Ruselsky.
270 de mii, Suzanne, prin telefon.
280 de mii, din nou, dvs. 300 de mii. Foarte bine, Suzanne.
După aceea...
un bărbat pătrunde în viața ta, un bărbat chipeș...
inteligent, care te va seduce cu talentul său...
și cu lucruri mai rele. Într-un cuvânt...
diavolul.
Ce vioară minunată.
- Ce dorești ? - Muzica m-a călăuzit încoace.
Da ? Poate vrei să faci cale întoarsă.
Sunt gazda voastră. Acesta este pământul meu.
Înțeleg. E greșeala mea.
Nu vă vom face necazuri. Cum se lăsa seara, plecăm.
Nu-i nevoie. Sunt convins că am putea cădea la învoială.
Mă scuzați, dle. Vă rog să plecați.
Avem invitație.
Știți să citiți ?
O invitație personală.
Veniți.
- Bună seara, Percy. - Bună seara, doamnă.
- Este în cabina de probă, exersează. - Nu fără mine, sper.
Victoria.
Am nevoie de tine.
Simt cum se naște o nouă compoziție.
Și eu.
Doamnelor și domnilor, puțină atenție, vă rog.
Dl Pope m-a rugat să vă anunț că în această după-amiază va cânta
la un instrument din vechea școală italiană...
ce i-a redat pofta de a cânta la vioară.
Sper...
că v-am stârnit cât de cât interesul.
Dle Pope, sper că sunteți...
- Iubitule ! - ...gata.
Aș vrea să vă cânt o compoziție nouă...
pe care am scris-o de curând...
într-un moment...
de inspirație.
Cum s-a ajuns aici ? Îngeri din Rai.
Ce s-a întâmplat cu el ? Un artist de netăgăduit,
în fapt, un poet. Dar și asasin ?
Nu !
"Chiar și imaginea din oglind` refuz`ă.
Mâinile îi erau mânjite cu sânge, în timp ce privea îngrozit
picăturile de sânge ce parcă se înmulțeau dinaintea ochilor săi...
ca viermii pe un stârv aflat în putrefacție.
Ce se va alege de el ? Unde să fugă ? Unde să se ascundă ?
Sunt puține variante. Gândul îl poartă
către răsărit, peste continentul înghețat..."
- Iubito. - "...peste stepa înghețată..."
- Iubito. - "...înapoi spre casa părintească."
- Am o temă la care vreau să lucrez... - "În Rusia. Chemarea cazacă."
- ...trebuie să te dezbraci. - Nu vezi că încerc să lucrez ?
- Ești atât de egoist. - Mă gândeam la o inspirație reciprocă.
- Nu-mi trebuie, deja am... - Iubito, nu te înfuria.
- Te rog... - E numai vina ta.
Frumusețea ta atrage muzica...
și când vine...
trebuie să cânt.
Să te ia naiba.
Asta ai vrut ?
Asta voiai ?
"Spre răsărit, prin continentul înghețat...
peste stepa înghețată, înapoi spre casa părintească.
În Rusia ! În Rusia ! Auzea chemarea cazacă."
- Frederick. - Iubita mea.
Unica mea inspirație.
- Am o veste groaznică. - Groaznică ?
- Ce e mai rău. - Cred că e groaznic să-mi spui
că vrei să strici acest moment perfect.
Jack l-a asasinat pe ministru.
- A fost un accident. - Înțeleg.
A fugit în Rusia. S-a autoexilat.
Înțeleg. Mă părăsești.
N-am fost niciodată acolo, nu știu cum să scriu. Trebuie să-l urmez.
- Nu pot să merg. Am concerte. - Știu, dragule.
- Te-ai supărat ? - De ce m-aș fi supărat ?
Dragul meu Frederick, tocmai am trecut pe lângă biserica...
unde l-am botezat pe Jeffrey...
și mă apropii de podul Rutherford.
Nu ne-am despărți nici de zece minute și deja mă simt pierdută.
Mă întorc la cartea mea cu speranța că aceste vorbe sincere...
ne vor uni buzele... - Dragă Victoria...
Întoarceți mâinele pe pielea mea tremurândă.
Nu dau crezare cuvintelor [i scrisorilor, a[a ca tine.
Nu există cuvânt care să nu mă facă să mă gândesc că ai plecat.
Iubitule, în sfârșit, am ajuns la Moscova.
Prima mea noapte petrecută aici a fost îngrozitoare.
- Ce țară înfricoșătoare ! - Ce-s prostiile astea ?
- Sau poate pentru că e[ti departe ? - Nu-ți împărtășesc durerea.
Dacă totul e așa de descurajant, iată un remediu simplu:
- Frederick... - ...întoarce-te aici.
...mi-e dor de atingerea ta, încă îți mai caut aroma prin haine...
Trebuia să te fi țintuit de pat, când încă mai puteam.
Tu să fii fluturele, eu, acul.
Unul împotriva celuilalt, inimă contra inimă.
Victoria, ascultă, clipele noastre pier.
Muzica vine și se duce, ca un fluture, iubirea mea.
Ca mai tot ce ți-am spus...
iar tot ce ți-am spus poate fi redus la două cuvinte:
Întoarce-te, Victoria. Întoarce-te.
Văd că nu-mi mai scrii iubita mea.
Doamnelor și domnilor...
vă mulțumesc pentru răbdare și înțelegere.
Din nefericire, tocmai am fost înștiințat
că dl Pope s-a îmbolnăvit
și nu ne poate onora cu prezența.
Desigur, vom restitui banii celor care doresc,
dar, pentru cei care vor să rămână, vom avea plăcerea să interpretăm
câteva madrigale englezești de succes.
Iubite Frederick, am văzut în sfârșit adevărul.
S-a scurs parcă o veșnicie de când am plecat. O săptămână fără scrisori
și mă simt ofilită ca o floare în deșert.
Nu vreau să mai îndur. Nu mai citești, nu mai scrii ?
De aceea, n-ai mai primit marea veste: mă întorc...
Chiar și mâine, dacă pot.
Îmi vei ierta această pierdere de timp, această nebunie egoistă ?
Mă vei strândge din nou la piept...
și cu un sărut vei șterge fiecare oră de despărțire ?
Tânjesc după iubirea ta. După dezmierdarea ta.
Nu pot sta departe. Victoria.
Sălbaticule, atât de...
- insolent, crud, trădător... - Victoria...
- Muză codoșă ! - Cine e ?
- Taci ! - Victoria, te rog...
Nu-mi explica. Nu-i vina ta.
Nici a ta.
Victoria, ascultă...
Nu dispera, Victoria.
Aceasta este ultima pagină a corespondenței noastre.
Îți scriu doar ca să afli că am de gând să mă sinucid...
prin otrăvire sau înec, încă nu m-am hotărât.
Toată averea mea ți-o las ție.
Am câteva datorii de omoare, dar restul îți aparține.
Fă ce poftești. Mie nu-mi mai pasă.
Cu părere de rău, al tău, Frederick.
Mor.
Mor !
Știi ceva despre muzică ? Ai auzit de Frederick Pope...
Compozitorul, geniul, singurul "virtuoz" pe care l-a dat vreodată Anglia ?
În câteva minute, vioara lui va fi vândută,
și dacă nu ajung din cauza dumitale sau a traficului ăstuia nenorocit...
am să-mi pierd neprețuitele testicule. Voi fi castrat.
- Te rog, grăbește-te. - Aici este. Duval.
- Ăsta ? - Da.
De ce nu mi-ai spus ?
Vreau chitanță.
Nicholas Olsberg. Am întârziat.
- Într-adevăr. - Te rog, ai grijă să n-o uit.
Olsberg, Nicholas. M-am înscris prin telefon.
- Verificați la Fundația Pope. - Pope ?
- Ultima vioară făurită de Nicolo... - Poftim. Vă rog, semnați.
Poftim.
...72, vestita Vioară Roșie.
De astă dată, licitația pornește de la 250 de mii de dolari.
Să începem. Cine dă mai mult ?
260 de mii ! Bună seara, dle Ruselsky.
270 de mii, Suzanne, prin telefon. 280 de mii, din nou, dvs.
300 de mii, din spatele sălii. Vă mulțumesc.
320 de mii. Am înregistrat, Suzanne.
400, din spatele sălii. 400 de mii.
CUMPĂR ȘI VÂND OBIECTE NOI ȘI FOLOSITE
Iubito, vino aici.
Îți place ?
Justiția.
Va fi... un proces, un proces mare...
dinaintea unui judecător puternic, iar d-ta vei fi găsită vinovată.
Ferește-te...
Ferește-te de dogoarea focului !
Tovarășa Chan Gong a venit tocmai de la Beijin.
Să-i urăm bun-venit, vă rog !
Tovarăși, studenți, camarzi de arme revoluționari...
Vă dau salutul meu proletar !
Vă felicit pentru marele festival de astăzi...
pentru care ați trudit atât. Căminul vostru cultural s-a prezentat excepțional.
De asemenea, vreau să vă felicit copiii pentru prestația lor.
Au făcut să-mi tresalte inima.
Povestea "Celor trei eroine" a fost o lecție de viață.
Reînviorează cruciada noastră istorică !
Din nefericire, unele eforturi nu sunt încununate...
de același succes.
Uneori, dascălul trebuie să învețe...
de la elevii săi.
Dă-mi-o !
Exploatarea capitalistă a supraviețuit atâtea secole...
deși "clasicii" săi sunt patetici !
Muzica străină este goală și lipsită de sens.
Ce înțeleg ei prin "simfonie", "concert", toate acele numere ?
E un formalism gol. Nu spun nimic poporului !
Ce rost are să compui muzică...
dacă aceasta nu-i învață nimic pe oameni, nu-i inspiră ?
Trăiască președintele Mao !
Jos cultura capitalistă !
- Chou Yuan. - Prezent.
De ce predai acest instrument ?
Tovarășă Chan Gong, tot ce-ai spus este adevărat...
Mai tare, te rog !
Tovarășă Chan Gong, ai dreptate.
Bună parte din muzica occidentală este lipsită de rafinament, de valoare.
Este adevărat.
Tovarășa are dreptate. dar muzica pe care o prdau eu...
Continuă !
Dar muzica pe care o predau eu este una revoluționară.
- Beethoven, Prokofiev... - Așa crezi ?
În cuvântarea sa, tovărășul Li...
Tovarășul Li a fost înlăturat din partid și umilit !
Îl mai citezi ?
N-am știut.
- Am predat mulți ani... - Asta se vede.
Noi credem în părerea celor mulți.
- Ce avem aici ? - Aruncați această vechitură !
Chou Yuan, recunoaște-ți vina !
Să înfierăm arta occidentală decadentă !
Tovarășa, pot să spun câteva cuvinte ?
Desigur.
Studenți, revoluționari ai Gărzii Roșii, tovarăși !
Nu sunt o autoritate în muzica străină.
N-am studiat așa cum a făcut-o tovarășa Chan Gong.
Dar, după părerea mea...
nimic nu-i mai frumos ca muzica noatră tradițională.
Chou Yuan predă și hu chin.
N-ar putea să se dedice numai acesteia ?
Tovarășa Xiang și-a demonstrat înțelepciunea.
Aruncați toate aceste "antichități" occidentale !
Orice problemă are o rezolvare.
Sunt convinsă că veți descoperi problemele...
și că le veți rezolva !
Cine este ?
Cine e acolo ?
Ming. M-ai speriat. Nu te-am auzit când ai intrat.
E dezordine. Aranjam pe aici.
Ce-i asta ?
O vioară.
Un instrument muzical din Europa.
Din Europa ? E ceva rău ?
Nu. Vioara este un lucru bun.
Poftim. Privește !
Trebuie să studiem muzica străină, ca să ne instruim...
așa cum a spus președintele Mao. - Tata întreabă dacă vii.
- Te așteaptă. - Da, spune-i că vin...
îndată ce termin... treaba aici.
- Ming ? - Da ?
Ce ai văzut aici... să nu spui nimănui.
Ascultă.
Rămâne secretul nostru, bine ?
Du-te !
Ming ? Ming !
- Era acasă ? - Da.
- Vine ? - Nu. A spus că te caută ea.
- Ce ? Vine sau nu ? - Nu pot să spun de ce.
- De ce nu ? - I-am promis că păstrez secretul.
Ce tot spui ? Sunt tatăl tău. Trebuie să-mi spui tot !
Tată, stai !
- Xiang Pei ? - Tată, nu !
Xiang Pei, deschide ! Eu sunt !
Unde e cheia ?
Dă-i drumul.
Liniște !
Unde este ?
Apă, apă !
A plecat !
Ea este ?
Uite-te la dată: 1937. O fi mama ei.
Chou Yuan ?
- Ce dorești ? - Lasă-mă să intru, te rog.
- N-am făcut nimic. - Lasă-mă înăuntru.
- Asta este pentru dumneata. - N-o vreau.
E pentru dumneata. Ia-o.
E o vioară.
- O vioară. - Îmi amintesc.
O vrei sau nu ?
Sunt eu bătrân, dar nu sunt prost. Unde sunt tovarășii dumitale.
- Așteaptă afară ? - Nu e o cursă.
M-am schimbat. Nu o vreau. Îți spun din tot sufletul.
- N-o vreau ! - Destul !
Nici eu n-o vreau.
E din altă epocă.
Dacă o vrei, poți s-o iei.
Altminteri, n-o va avea nimeni.
O vrei sau nu ?
N-avem timp.
Gata cu scuzele !
O iau.
Sunt membră de partid, înțelegi ? Eu nu pot s-o păstrez.
Iubesc poporul. Înțelegi ?
Xiang Pei !
Am s-o păstrez în siguranță.
- Haideți la masă. Mi-e foame. - Mergeți înainte. Eu mai aștept.
- Sunt sigur că se va întoarce. - Haideți !
Un milion 950 de mii de dolari.
Adjudecată de doamna din stânga.
Ultima piesă a serii, lotul nr. 72, pe masa batantă...
vedeta zilei... Unde este ?
Ultima vioară făurită de Nicolo Bussotti, în anul 1681.
- O capodoperă a Epocii de Aur. - Ai văzut-o ?
- Încă nu. - Ne onorează cu prezența ?
Iată. Loul nr. 72, vestita Vioară Roșie.
- E altfel de cum îmi amintesc. - Au restaurat-o. E mai bună.
260 de mii. Bună seara, dle Ruselsky.
270 de mii. Suzanne, prin telefon. - Poate, dacă o văd...
280 de mii, din nou dvs. 300 de mii, în spatele sălii.
320 de mii. Te-am văzut,, Suzanne. 340, bine. 380 de mii, dl Ruselsky.
E ultima carte.
Ultima carte.
- Dumnezeule ! - Curaj, coniță, e întoarsă.
La acest nivel al pasenței, poate fi o veste bună.
Simt...
simt cum vântul suflă cu putere pe lângă dumneata...
și te poartă cu el, un vânt năprasnic...
și apoi, gata.
Ajungi la capătul călătoriei. Fără dubii... Așa va fi.
Într-un fel sau altul, călătoriile dumitale iau sfârșit.
Vor fi și acum necazuri, ca de fiecare dată.
Dar dumneata... acum ești puternică...
puternică ca un copac din pădure.
Unde este ?
La etaj.
Nu ești singură. O mare de chipuri...
prieteni, rude, dușmani, amanți...
Vei fi înconjurată de mulți admiratori...
ce se vor zbate să-ți câștige mâna.
Și bani ! Mulți !
Nu, coniță. Să nu te temi.
Prin această carte, văd... văd...
o renaștere.
- Cum a fost zborul ? - Foarte bun. Punctual.
- Regret că v-am scurtat concediul. - Nu-i nimic. Am emoții.
- E ca la Craciun. - Nu durează mult.
- Deja le-am evaluat. - Bravo. Au o valoare.
- Trebuie doar să le confirmați. - Le-am confirmat deja.
- O a doua părere. - Am mai făcut-o.
Abia aștept s-o văd.
- Dl Morritz, de care v-am vorbit. - Bună ziua.
- Deci dvs. sunteți expertul ? - De la New York.
- Știți ce aveți de făcut ? - Da, de la New York.
- Știți ce aveți de făcut aici ? - Da, sper că da.
Cei de la Duval ne-au oferit câteva date, la fel și guvernul chinez.
- Acum mai avem nevoie... - De o părere autorizată.
- Nu. De o declarație semnată. - De aceea mă aflu aici.
- Arătați-mi vioara Stradivarius. - Toate mi se par otova.
Dar nu sunt. Aveți grijă să n-o uit.
Acolo.
Iat-o. Un exemplar frumos.
Aș zice, de pe la... 1683.
- Îmi amintește de Cobbitt. - Cele mai bune piese pe care le-am găsit.
Acestea de aici, dacă vreți să aruncați o privire...
Acestea sunt mai puțin promițătoare. Unele într-o stare deplorabilă.
- Înțeleg. - Atunci, vă las singur.
Trebuie să am grijă de bagaje. Mă așteaptă șoferul.
Nu stau mult.
- Bună ziua. - Bună ziua, dle Morritz.
- Am aranjat totul așa cum ați dorit. - Același apartament ?
- Același, dar cu un etaj mai jos. - Atunci, nu este același.
Nu, dar e identic cu celălalt.
- Domnule, un mesaj de la soție. - Mulțumesc.
Camera 2.703.
La New York, vă rog.
316-2799.
Carrie ? Sunt Charles Morritz. Aș vrea să cauți ceva.
Cremona. Bussotti. Ia un pix.
Am făcut o dublură, după ce am restaurat patul.
Cea elvețiană...
Aceasta este fotografia de dinainte de restaurare.
Iată colțurile. Sunt intacte. Cred că nu trebuie să intervenim aici.
Câteva fațete frumoase.
S-a muncit cefa.
O restaurare rudimentară efectuată la începutul secolului.
A trebuit să înlocuiesc griful. A fost cel mai greu.
Apoi scăunelul, patul și călușul sunt noi, desigur,
dar corpul este în regulă. Am de gând să curăț asta, să îndepărtez lacul.
- Nu, nu. - Nu ce ?
Ți-am mai spus. Nu te atingi de lac.
- Nu va fi ușor. - Astunci, o fac singur.
Licitația are loc peste două săptămâni. Mai am 16 instrumente.
Leroux mă presează. De Stein încă nici nu m-am apucat.
Vreau analize laser, de rezonanță, de masă.
și mostre de lac pentru laborator.
Vioara nu-i prioritară. Toată ziua mea e ocupată.
Bine. Fă-o după program, da ?
- Acestea sunt estimările ? - Nu. Valoarea minimă a vânzării.
- Ceea ce le-am promis chinezilor ? - Da.
Astea ce sunt ?
Sunt articole discutabile, pe care ar fi bine să nu le licităm.
N-au fost bine conservate și sunt greu de identificat.
- Dar cea roșie ? - Roșie ?
Leroux crede că ar putea fi un Bussotti.
Da.
S-ar putea, dar eticheta s-a cam șters, iar lacul e puțin ciudat.
E cam mată și mi-e că, în starea în care se află, fără documentație...
E tot ce speri ?
"Din tot sufletul."
Ai auzit de Vioara Roșie ?
Sigur. Bussotti-ul lui Frederick Pope ? Cunosc povestea.
- Există copii ? - Știu de una, la Londra.
Ar putea fi chiar cea comandată de Pope.
- Știi cine o are ? - Vreo colecție particulară.
Crezi că aș putea-o cumpăra fără ca ei să afle ?
Ce să afle ?
Știm că avem un Bussotti. Aș putea-o data.
Avem chiar și lacul care nu se potrivește...
Am putea compara testle ca să vedem dacă nu cumva acesta este originalul.
Știi că ar trebui să-i spun șefului meu.
Dacă ce spui e adevărat, lumea s-ar agita.
- Mi-aș pierde slujba. - Da, știu.
Poți să pleci, dacă vrei. Termin singur.
Doamna Leroux are nevoie astăzi de probele de catalog.
- Le-ați terminat ? - Da, sunt la hotel.
Am lucrat toată noaptea.
Mai doriți ceva ?
V-a sunat iar soția.
Închideți ușa, vă rog.
Universitatea din Montreal ?
La Facultatea de Arheologie, vă rog.
Sunt Charles Morritz, de la Casa Duval.
V-am trimis marți câteva mostre de lac.
Da, vă rugasem să izolați un compus organic.
Mă scuzați.
Cu directorul, vă rog.
Da, cu directorul. Bine, dă-mi-l la telefon.
Sunt dl Morritz, de la 2.703.
Ascultați, vreau să lămurim un lucru:
nu intră nimeni la mine în cameră, ați înțeles ?
Nici camerista, nici cel care verifică barul sau lasă ciocolată.
Am dat liber personalului, e clar ?
Nu intră nimeni nechemat !
Mulțumesc.
- Da ? - Am găsit-o.
Am vorbit cu Londra. Puțină vorbărie, mulți bani. Banii tăi.
Mai bine dădeai telefon.
Da. Și eu.
De fapt, mi-au venit niȘte idei...
RESTAURĂRI
- Minunat. - Da.
Am discul. Stradivarius-ul este foarte bun, nu credeți ?
Mi se pare prea strânsă sus.
Înaltele sunt prea strangulate.
Mie mi se pare foarte clară și precisă.
Desigur, ar trebui să cânte la ea un maestru.
- Cât credeți că valorează ? - Un milion 700, 800 de mii.
- Nu-i rău. - Credeți-mă.
- Ce mai aveți ? - Vă mulțumesc că ați venit.
Sper că nu sunteți așteptat la orchestră.
Poate să aștepte.
Dar aceasta ?
Nu, aceea nu.
- E o piesă interesantă. - Nu-i de dumneavoastră.
- Aș vrea s-o încerc. - Nu, nu cântați.
- De ce nu ? - Chiar, de ce nu ?
Abia am restaurat-o. E fragilă. Nici nu știam că o am aici.
O să am mare grijă, nu vă faceți probleme.
Da, înțeleg ce vreți să spuneți. Nu-i ceva deosebit.
Cum merge treaba ?
Ce vrei să fac cu copia lui Pope ?
Am s-o duc la hotel.
Face banii. E o copie excelentă. O vioară bună.
Dar nu-i ca asta.
Este cea mai perfectă mașină acustică,
pe care am întâlnit-o în viața mea.
Uimitor.
Am crezut că n-am s-o găsesc niciodată.
Ultimul meu obiectiv.
O îngemănare perfectă între știință și frumusețe.
Imposibilul.
Și acum ?
Ce faci când lucrul pe care ți l-ai dorit cel mai mult, atât de... perfect...
apare pur și simplu ?
- Ai copii ? - Poftim ?
- Ai copii ? - Nu, dar înțeleg perfect.
Dar mi-ar plăcea să am acest copil doar pentru mine.
Serios ? Ce ai face cu ea ?
Aș face-o bucăți să văd cum funcționează.
Aș face câteva teste de rezonanță pe plăci individuale.
- Cred că nu m-ai înțeles. - Ba da. Ascultă.
Acesta este tonalitatea 1,06 kHz. Privește graficul de răspuns.
Cresc puțin frecvența.
Tonalitatea 2...
Oprește !
- Bună ziua, dle Morritz. - Bună ziua.
Ați primit un plic de la Universitatea din Montreal.
A sosit la ora 19:00. Eram în cameră.
- Da, domnule. - De ce nu mi-ați spus ?
- Ne-ați cerut să nu vă deranjăm. - Nu mă refeream la corespondență !
- N-am știut, dle. - Când primesc corespondența, spuneți-mi.
- Dacă vine vreun fax, spuneți-mi ! - Da.
E important ! Bateți la ușă și mi-o înmânați personal, ați înțeles ?
- Vreau un răspuns ! - Da.
E vorba de munca mea !
Mă scuzați, dle Morritz. Ar fi bine să mergeți. Sunteți așteptat.
Bine.
E o plăcere să vă avem printre noi. Îmi pare rău că încep cu asta,
dar există câteva cheltuieli suplimentare la birou...
și la hotel.
- Mi-ați verificat și minibarul ? - Noi plătim...
și vrem să știm pe ce, așa că am aruncat o privire.
Ați fost foarte ocupat.
Corespondență, probe ADN...
Proceduri foarte ciudate. Leroux are o teorie.
Spuneți-mi dacă greșește.
Micuța noastră vioară roșie este acea Vioară Roșie ?
Da. Am vrut să mă conving, înainte să vă spun.
- O veste minunată ! - Am să emit un comunicat de presă.
Bună treabă. Vă mulțumesc.
De ce nu vă luați câteva zile libere înainte de a vă întoarce acasă ?
Nu.
N-am să uit !
S-A GĂSIT VIOARA ROȘIE
M-a mințit !
Am știut îndată ce am văzut-o și i-am spus-o și lui !
Instrumentul acesta trebuie să-mi aparțină !
Ticălosul !
63...
56...
51...
Doamnelor și domnilor, casa de licitație Duval vă urează bun-venit,
în această seară atât de mult așteaptată.
Ținem să mulțumim guvernului chinez
că ne-a încredințat această colecție minunată...
Mulțumin, de asemenea, doamnei Leroux, colega noastră,
care a organizat și a făcut posibilă această licitație.
Nu uitați, condițiile de vânzare se află trecute în catalog.
Înainte de a începe, țin să observați că veți găsi condițiile de vânzare...
la începutul catalogului.
N-am să le dau citire, dar considerați că ați fost informați.
Vom începe cu lotul nr. 1, aici, pe masa batantă, din dreapta.
Un frumos violoncel francez. Pornim de la zece mii de dolari.
Zece mii de dolari.
- Mai aveți ceva ? - Nu.
- La ce aeroport, dle ? - La Dorval.
Mai trebuie să mă opresc undeva.
400 de mii, din spatele sălii. Stradivarius-ul a ajuns la 400 de mii.
Prin telefon. 420. 450 de mii.
Dumneavoatră, dle. 500. 500 aici, în față. 500 de mii.
- Așteaptă aici, nu lipsesc mult. - S-ar putea să opresc după colț.
Bine, dacă trebuie.
Un milion 100 de mii. Un milion 100 de mii... un milion 200 de mii.
E o ofertă ? Nu vă jenați. Bine, accept.
Un milion 300 de mii. 400...
500. V-am văzut. Un milion 600 de mii de dolari.
Un milion 600. Dvs. nu ? Un milion 650.
Un milion 675.
- Dle Morritz. - Vă rog, aveți grijă să n-o uit.
Prin telefon. Pentru dvs.
Un milion 810. Un milion 850.
Un milion 875 de mii, din sală.
Un milion 900 ? Un milion 900.
Un milion 900, prin telefon. Un milion 920, din sală.
V-am recepționat, dle. Mulțumesc. Un milion 940.
Nu licitați, doamnă ? Nici dvs., dle ?
Un milion 940 de mii de dolari.
- Nenorocitul ! - Accept zece.
Licitați, dle ? Să însemne "da" ? Nu ?
Vioara Stradivarius valorează acum un milion 940 de mii de dolari.
Nu o onorați, dnă ? Nici dvs., dle ?
Un milion 940 de mii de dolari din sală.
Gata, am terminat ? Ultimul anunț.
Un milion 950, la stânga. Doar dvs. doi.
Un milion 950 de mii. Nu onorați ? Nici dumneata, Paul ?
- Oferta a ajuns la un milion 950... - A fost curățată ?
Cine răspunde ?
Îmi permiți ? Îmi trebuie pentru ultimul lot.
- Ce e ? - A trebuit s-o verificăm...
Adjudecată de doamna din strânga.
- Ultima piesă a serii... - O întorc.
...pe masa batantă, vedeta serii...
- Ce este ? - Eticheta !
...Nicolo Bussotti, în anul 1681. - Chiar eu am pus numărul ?
- Ne onorează cu prezența ? - Prea târziu.
Iată. Lotul nr. 72, vestita Vioară Roșie.
- Să începem. - Cheamă paza !
Să începem. Cine dă mai mult ?
260 de mii ! Bună seara, dle Ruselsky. 270 de mii, Suzanne, prin telefon.
280 de mii, din nou, dvs. 300 de mii, din spatele sălii.
320 de mii. Te-am văzut, Suzanne.
340. 340, în față. 400 de mii, în spatele sălii... 420...
500. 500 de mii. Prin telefon, acum.
- 500 ? - Ne oprim.
Nu ? Din nou, dvs. 600 de mii... 700 de mii !
800 de mii de dolari.
900 de mii de dolari.
Un milion de dolari, dl Ruselsky.
Un milion 100 de mii. Un milion 200 de mii.
Dvs., nu ? Doamnă ?
- Ești sigur ? - Un milion 300 de mii. 400.
Un milion 400. 500. Un milion 600.
- Dle Morritz ? - Acum, doar dvs. doi.
Două milioane, dle Ruselsky.
Dle Morritz !
Două milioane 100 de mii. Două milioane 200 de mii !
Dle Morritz !
Mă scuzați. Asta căutații ?
- Doar dvs. Două milioane 200. - Da.
- Pardesiul dvs. - Două milioane 200 de mii.
Două milioane 300 de mii !
Două milioane 400.
Mulțumesc.
Două milioane 400 de mii de dolari.
Gata, am terminat ?
Două milioane 400 de mii.
- E a dumnealui. - Deci, am terminat.
- Vă simțiți bine ? - Da. Du-mă acasă.
Imediat.
Ultimul anunț. Vând acum pentru două milioane 400 de mii de dolari.
Adjudecată de dl Ruselsky !
Felicitări.
Iubito, eu sunt.
Da, iartă-mă.
Da.
Da, în fiecare zi am vrut, dar...
S-a întâmplat ceva. Dar acum, s-a sfârșit și mă întorc acasă.
Da. Pot să vorbesc cu ea ?
Bună, iubito. E tata. Ce faci ?
Și mie mi-a fost dor de tine.
Vin acasă.
Și îți aduc ceva deosebit.
Coniță ?
Te simți bine ?
Te simți bine, coniță ?
Da, iartă-mă.
Ai avut năluciri ?
Nu, mai bine plec. Soțul meu...
Da, mergi la bărbatul dumitale.
Mulțumesc, Cesca.
Traducerea și adaptarea Eugen Roșu